Současné trendy v pojetí fotbalového tréninku
Psotta Rudolf, Ungr Vladimír
FTVS UK, katedra sportovních her

Cíl a metodologie studie
Znalost aktuálních trendů tréninkové praxe je důležitým východiskem pro posuzování účinnosti a inovace vzdělávacích programů pro trenéry. Současně má funkci zpětnovazebního ověřování platnosti teoretických a didaktických konceptů sportovního tréninku. 
Cílem písemného dotazování ve formě komplexněji koncipovaného dotazníku bylo odhalit pohledy trenérů jak na koncepční, tak realizační otázky řízení pohybového zatěžování v tréninku včetně jeho pedagogicko - psychologických aspektů. Tyto otázky se posuzovaly jak v rovině názorů, tak v rovině reálného řízení tréninku. Dotazník se v pilotním šetření zkoumal na obsahovou validitu (3 experti), na syntax a porozumění (3 experti) a na proveditelnost, časovou náročnost a osobní přijatelnost (8 trenérů).
Dotazník zahrnoval čtyři tematické okruhy: 1. osobní a pedagogická anamnéza trenérů; 2. názory trenérů na funkčně motorické požadavky fotbalu a jejich subjektivní koncepty komponent pohybové výkonnosti; 3. zdroje poznatků trenérů; 4) reálná plánovací a řídící činnost trenérů. Otázky se koncipovaly jako parametrické a neparametrické, některé doplňovalo otevřené dotazování. 
Dotazník byl použit jako anonymní u 116 trenérů fotbalu na pokročilé úrovni trenérského vzdělání (trenérská A-licence). Dotazníkové šetření probíhalo v rámci doškolovacích akcích trenérů. Protože účast na seminářích nepodmiňovaly žádné faktory, šlo o kvazináhodný výběr (18 % ze základního souboru trenérů s pokročilým trenérským vzděláním). 
Pro analýzu dat jsme zhotovili speciální program pro Excel 97´ pro Windows a vyšší verze. Analýza prvního stupně vedla ke zjištění rozložení a centrální tendence odpovědí. V analýze druhého stupně se zkoumala závislost názorů a praktické činnosti trenérů na věku, vzdělání, hráčských zkušenostech, době a úrovni trenérské praxe. Kvalitativní data získaná otevřenými odpovědˇmi se analyzovala alternativně a) ex post kategorizací nejčastějších variant odpovědí; b) kvalitativní analytickou metodou nepřetržitého srovnávání (Strauss a Corbin, 1999, Hendl, 1997).

Výsledky a diskuse
Osobnostní a odborný profil trenérů
Populaci fotbalových trenérů výrazně zastupují jedinci v období vrcholu duševních schopností – 68 % ve věku 31-50 roků. Ukazuje se, že trenérské práci se věnují výhradně jedinci, kteří sami mají sportovní zkušenosti a to na poměrně vysoké výkonnostní úrovni. Téměř 75 % respondentů mělo trenérskou praxi delší než 5 roků. Pro kvalitu tréninkového procesu je povzbuzující, že více než 50 % dotazovaných trenérů má úplné středoškolské a 20 % vysokoškolské vzdělání. 

Názory trenérů na koncepční otázky tréninku 
Převážná většina trenérů považuje problematiku tréninkového zatěžování v současném fotbalu jako aktuální. Analýza druhého stupně odhaluje, že zkušenější trenéři, tj. trenéři s delší trenérskou praxí, a dále trenéři s vyšším vzděláním si více uvědomují problematičnost plánování a řízení pohybového zatěžování.
Trenéři považují rychlostně vytrvalostní schopnosti jako relativně nejdůležitější komponentu pohybové výkonnosti pro herní výkon, zatímco obě formy vytrvalostních schopností hodnotí jako méně důležité (obr. 1). 

Obrázek 1.  Názor trenérů na míru důležitosti jednotlivých komponent pohybové výkonnosti pro herní fotbalový výkon

Kvalitativní analýza výpovědí ukazuje, že kolem 30 % trenérů nemá přesnější povědomí o konceptu rychlostní vytrvalosti. Nicméně téměř 50 % trenérů vnímá tuto komponentu jako dispozice pro činnost ve střídavém zatížení a to jak z hlediska konceptu a symptomů, tak z hlediska diagnostiky. 

Trendy tréninkové praxe 
Pozitivním zjištěním je, že většina trenérů vnímá herní trénink jako integrovanou stimulaci pohybového učení a funkčních kapacit. O tom svědčí jejich výpovědi o užitečnosti herního tréninku pro podněcování různých komponent tělesné výkonnosti, a také o tom, že při jeho plánování promýšlejí aspekty pohybového zatížení (84 %, resp. 71 % trenérů). 

V současné fotbalové praxi se používají pro stimulaci aerobních vytrvalostních schopností hráčů vyváženě různé modely intervalového a souvislého zatížení v herním a kondičním tréninku. Nicméně je patrný trend vyšší preference intervalových modelů činnosti s krátkými pracovními intervaly (15 s-2 min) před používáním delších intervalů a souvislých modelů činnosti. Ve vztahu ke specifičnosti pohybové aktivity v utkání fotbalu lze hodnotit tento trend jako pozitivní.
Pro kultivaci rychlostně vytrvalostních schopností trenéři preferují ve své praxi rozmanité modely činnosti. Přesto se objevuje častější užívání intenzivních modelů před extenzivními modely intervalového zatížení. Jde o pozitivní trend pro efektivní působení na faktory anaerobních schopností a dostatečně frekventovanou stimulaci nervosvalových dispozic pro rychlostní projevy v činnosti.
Výpovědi trenérů, které se týkají motorických symptomů pohybového talentu pro fotbal naznačují, že trenéři spojují talentovanost jedince spíše s rychlostně silovými než vytrvalostními pohybovými dispozicemi. 

Zajímavé je zjištění, že trenéři v tréninku zaměřeném na rychlostní a rychlostně silové schopnosti výrazně upřednostňují velmi krátké intervaly odpočinku. Ty se nepovažují za příliš vhodné, pokud jde o stimulaci reaktivity nervosvalového systému a jeho schopnosti generovat maximální krátkodobý výkon. Zjištěnou tendenci lze vysvětlit snahou trenérů naplnit dobu tréninku dostatečným objemem činností. Jiná tendence se objevuje u trenérů elitních, tj. profesionálních týmů a trenérů s vlastní hráčskou zkušeností z elitního fotbalu, kteří upřednostňují v rychlostním tréninku kratší zátěžové intervaly a delší intervaly odpočinku. Zde lze uvažovat o pozitivním vlivu elitního fotbalu na formování odborných zkušeností a kompetencí pro trenérskou činnost, a to v souvislosti s požadavky na odborné řízení profesionálního fotbalu. 
Analýza druhého stupně ukazuje, že koncepční, obsahové a metodické pojetí tréninku může být ovlivněno věkem, vzděláním a odbornými zkušenostmi trenéra. Mladší trenéři (31-40 roků) a trenéři s vyšším formálním vzděláním přisuzují vytrvalostním schopnostem menší a naopak rychlostním pohybovým schopnostem větší důležitost pro hráče fotbalu ve srovnání se staršími trenéry a trenéry s nižším vzděláním. Tyto jisté odlišnosti v názoru se promítají do praxe. 
Mladší trenéři používají pro stimulaci aerobní výkonnosti výrazně méně souvislé modely nespecifické činnosti a preferují za tímto účelem spíše herní trénink - zejména v modelech intervalového zatížení včetně krátkých intervalů (15 s-2 min). Tento trend u mladších trenérů podporuje zjištění, že ve srovnání se staršími trenéry častěji uvažují o zátěžových aspektech herního tréninku. Menší uplatnění souvislých nespecifických cvičení v aerobním tréninku je rovněž patrné u trenérů elitních týmů ve srovnání s trenéry ve výkonnostním a mládežnickém fotbalu. 
Vedle faktoru věku, trenérských a hráčských zkušeností se zjistila závislost pojetí tréninku na úrovni vzdělání trenéra. U vysokoškolsky vzdělaných trenérů se objevují tyto progresivní trendy v pojetí tréninku: a) jednak vyšší míra užívání specifických (herních) činností v tréninku orientovaném na rychlostní a rychlostně silové schopnosti, jednak vyšší míra užívání delších intervalů odpočinku při užití nespecifických cvičeních v rychlostním tréninku; b) vyšší míra užívání intenzivních intervalových modelů se střednědobou anaerobní činností (20-40 s) v rychlostně vytrvalostním (anaerobním) tréninku s nespecifickou činností.
Další analýza ověřovala hypotézu, že názory trenéra na pojetí tréninku a jeho metodickou realizaci může ovlivňovat retrospektivní výkonové sebepojetí trenéra jako bývalého hráče. Předpokládali jsme, že ty motorické kvality, které byly doménou trenéra, jsou také více oceňované a tím se projevit v osobním přístupu k tréninku. Faktor výkonového sebepojetí trenéra se v naší práci do jisté míry projevil. Trenéři, kteří se považují za kondiční typ hráčů, ve srovnání s trenéry, kteří sebe hodnotí jako technicko - taktické nebo všestranné typy: a) častěji připouštějí, že se ve své trenérské praxi setkali s problémy, které se týkají plánování pohybového zatěžování; b) přiklánějí se častěji k názoru, že zvýšení úrovně kondičních schopností může podpořit atraktivitu fotbalu; c) preferují obecně doporučované modely tréninkového programu pro přípravné období spíše než vlastní modely; d) pro stimulaci aerobních vytrvalostních schopností používají ve větším rozsahu modely souvislého zatížení v kondičním tréninku a v menším rozsahu intervalové modely v herním tréninku.

Trendy v diagnostice pohybové výkonnosti v tréninkové praxi
Pouze 27 % trenérů zařazuje testování pohybové výkonnosti do tréninkového programu pravidelně. 44 % trenérů deklaruje nepravidelné a 27 % zřídké nebo žádné požívání testování. Testování pohybové výkonnosti používají ve větší míře trenéři s vyšším vzděláním, s delší trenérskou praxí, se zkušenostmi s výchovou talentované mládeže a vyšším hráčským statusem. Ukazuje se tedy, že významnými faktory aplikace diagnostiky výkonnosti v tréninku je úroveň formálního vzdělání, trenérská a hráčská zkušenost, patrný je vliv zkušenosti s prostředím, které klade větší požadavky na systematičnost a odborný přístup. 
Jednoznačně se uplatňují terénní testy (88 % trenérů). Nejčastějším účelem testování je poznání aktuálního stavu trénovanosti hráčů (38 % všech odpovědí). Méně trenérů se orientuje na posouzení efektů tréninkového programu v předcházejícím období a využití diagnostiky jako východiska pro rozhodování o tréninku v nadcházejícím období (obr. 2). Tyto výsledky o účelovém zaměření diagnostiky poukazují na nedostatky v koncepčním chápání diagnostiky a na nedocenění jejího didaktického významu.  

Obrázek 2. Převažující funkce diagnostiky pohybové výkonnosti v trenérské praxi

Závěry
Současní trenéři fotbalu vnímají otázky pohybového zatěžování a rozvoje pohybové výkonnosti jako podstatné, aktuální a současně problematické. Názory trenérů na úlohu jednotlivých komponent pohybové výkonnosti vcelku odpovídají současným progresivním trendům v chápání herního výkonu. Zjevná je snaha trenérů specifikovat konstrukt rychlostní vytrvalosti s ohledem na střídavý charakter pohybového zatížení v herním výkonu. Ukazuje se tak užitečnost zavedení konstruktu střídavého pohybového výkonu pro vyjádření a hodnocení funkčně motorických dispozic jedince pro střídavou pohybovou činnost.   
Progresivním trendem současné tréninkové praxi ve fotbale je preference intervalových modelů zátěžové činnosti s krátkými intervaly činnosti v kondičním a herním tréninku s cílem stimulovat aerobní a anaerobní schopnosti. Některé metodické nedostatky lze pozorovat v řízení rychlostního a rychlostně silového tréninku.    
Diagnostiku pohybové výkonnosti hráčů systematicky nebo nepravidelně zařazuje do tréninkových programů přibližně 70 % všech trenérů. Zjevné je zúžené chápání funkcí diagnostiky pohybové výkonnosti ze strany trenérů. Podceňuje se především jako nástroj pro hodnocení efektů tréninkového programu, pro plánování a řízení tréninku v dalším období. Malá pozornost se rovněž věnuje pedagogicko - psychologickým aspektům prezentace výsledků testování trénujícím jedincům.
Pojetí tréninku z hlediska pohybového zatěžování a také diagnostiky pohybové výkonnosti je ovlivněno věkem, vzděláním, úrovní odborných trenérsko - pedagogických a hráčských zkušeností trenérů. Mladší trenéři, trenéři s vyšším vzděláním, s trenérskými a hráčskými zkušenostmi z fotbalu na vyšší výkonnostní úrovni disponují progresivnějšími názory, které se promítají rovněž do jejich plánování a řízení tréninku. 
Podmínky z hlediska odborného řízení fotbalového tréninku se v současné praxi jeví jako velmi příznivé. V trenérské praxi se objevuje větší podíl trenérů s vyšším vzděláním a vyšší úrovní hráčských zkušeností. 
Zjištěná kritická témata současné praxe a poznatky o podmíněnosti pojetí tréninku osobnostně odborným profilem trenéra se mohou uplatnit při rozhodování o inovacích v obsahu a formách výuky trenérů fotbalu v současných vzdělávacích programech.

Literatura
HENDL, J. Úvod do kvalitativního výzkumu. Praha : Karolinum/nakl. Univerzity Karlovy, 1997.
STRAUSS, A. a CORBINOVÁ, J. Základy kvalitativního výzkumu. Brno : Nakladatelství Albert, 1999.

PaedDr. Rudolf Psotta, Ph.D.
FTVS UK, katedra sportovních her
José Martího 31
162 52 Praha 6 – Veleslavín
e-mail: psotta@ftvs.cuni.cz